Kun en skabning har tilpasset sig
alle jordens naturlige miljøer.
Den skabning er os.
Overalt bruger vi opfindsomhed
til at overleve i vilde områder.
Langt fra byens lys.
Ansigt til ansigt med den rå natur.
Det her er "Human Planet".
Mennesker er altid
blevet tiltrukket af floder.
Floder gennemstrømmer alle steder.
De giver os de vigtige ting
i livet: Ferskvand...
Mad...
Og færdiglavede hovedveje.
Men det floder giver,
kan de også tage igen.
De kan gå over deres bredder,
fryse til is-
- og nogle gange
kan de helt forsvinde.
Floder tvinger os til
at tage store chancer.
Det her er historier om at overleve
i de mest uforudsigelige miljøer.
FLODER
VEN OG FJENDE
Det er regntid, og i den mægtige
Mekong, Sydøstasiens største flod-
- er vandet steget.
Mellem Cambodia og Laos
opstår verdens bredeste strømfald.
Mekong-strømme er gode at fiske i,
men de er også meget farlige.
Det ved den lokale fisker
Sam Niang alt for godt.
Garnet er farligt for mig.
Hvis jeg kaster det forkert,
kan jeg dø.
Jeg er bange for,
at vandet vil trække mig med.
Der ville ikke være nogen
til at hjælpe mig.
Vandrende fisk fanges,
når de venter på at komme opstrøms.
Sam Niang risikerer livet
for at fange dem.
Han skal ernære en familie på syv.
Han begynder med at fiske
fra flodbredden ved hjemmet.
I regntiden bliver Mekong
20 gange større end normalt.
Så er der flere fisk,
men de er sværere at fange.
Jeg er bange for at glide
på stenene, når det har regnet.
Stenene er blevet meget glatte.
Man må være forsigtig,
når man går.
Om morgenen
er garnet stadig tomt.
Der findes et andet alternativ:
En ø ude i hovedstrømmen.
Men det er livsfarligt
for Sam Niang at komme derover.
I tørketiden lagde han
en stram line over strømmen.
Jeg må være forsigtig på linen.
Hvis jeg glider,
dør jeg.
Det vil jeg ikke
for børnenes skyld.
På denne tid af året er der dobbelt
så meget vand som i Niagarafaldene.
Mere end
11 millioner liter i sekundet.
Han kom over
til sit yndlingsfiskested.
Heftige strømme fanger fisken,
og Sam Niang får snart aftensmaden.
Der er en masse fisk, men han kan
kun tage nogle få kilo ad gangen.
Tager han mere med,
kan han miste balancen.
I dag vandt
Sam Niang kampen mod Mekong.
I morgen må han kæmpe igen
for at ernære familien.
Det er ikke bare vandkraften,
der gør floder farlige.
Det er også
deres uberegnelige natur.
At læse en flod rigtigt
kan være forskellen på liv og død.
Zanskar-dalen er en skjult verden
i udkanten af Tibet-
- i hjertet af Himalaya.
Om vinteren er den tilsneet.
Alle veje ind og ud er ufarbare.
Stanzin må følge sine to børn
i skole.
Men den nærmeste skole
er 100 km væk.
Man kan kun komme derhen
ved at gå ned ad en frossen flod.
En tur på seks dage, der er
så farlig, at den har et navn:
"Chadar"... Istæppet.
De må trodse frosttemperaturer,
sneskred og iskoldt vand.
Skolen begynder om en uge.
De må af sted.
En vanskelig tur
for 11 år gamle Dolkar.
Himlen er krystalklar, Dolkar.
Det er et godt tidspunkt at gå på.
Dolkars 14 år gamle bror,
Chosing, skal også med.
De gør sig klar til turen.
Har du alt,
hvad du skal bruge, Dolkar?
Ja.
Moren har strikket tykke uldsokker,
som skal beskytte dem.
Passer sokkerne fint?
Vær forsigtig, Dolkar.
Men vær ikke bange for Chadar.
- Bliver du bange?
- Ikke hvis jeg er sammen med dig.
Broren og søsteren er afhængige
af farens mod og færdigheder.
Studer flittigt-
- og pas på dig selv, min skat.
Det her må være
verdens farligste skolevej.
Pas nu på og bliv ikke kolde...
Dolkar, Stanzin, vær forsigtige!
Foråret smelter sneen tidligt.
Det bekymrer Stanzin.
Det bliver svært.
Men vi må hen til skolen.
Man går ikke på Chadar
uden at have en god grund.
Jeg er der,
så mine børn kan gå i skole.
Kom, vær ikke bange.
Stanzin må sikre sig,
at isen tåler vægten.
Jeg kan mærke isens vibrationer-
- og om den kan tåle vores vægt.
Hans viden kommer straks
på en prøve.
Følg efter mig...
Bare følg efter mig hele tiden.
Der er andre farer
end under fødderne:
Sneskred.
- Hvad skaber sneskred?
- Der er så meget sne.
Vi må gå den anden vej.
For syv dage siden dræbte sneskred
en mand på Zanskar-floden.
Den usædvanlige forårssol
har skabt et andet problem.
Flodens strøm har smeltet isen.
Stanzin må finde
en vej rundt om forhindringen.
Vi kan enten gå herfra
eller derfra. Vent der!
Den eneste vej er en klippeafsats.
Kom...
Vi kan komme igennem der.
Klippeafsatsen er knap 20 cm bred
og dækket af sne.
Der er ti meter ned
til den iskolde flod under dem.
For enden af afsatsen er der
metalstænger til at klatre nedad.
Chosing klarer det.
Nu er det Dolkars tur.
Kom, Dolkar.
Kom. Langsomt, langsomt.
Ræk mig hånden.
Bare sæt fødderne hernede.
Sæt den anden fod ned.
Læn dig mod bjerget.
Jeg er bange.
Kom nu...
- Skal jeg sætte fødderne her?
- Ja... Hold i stængerne.
De må ikke nøle.
Natten nærmer sig hurtigt,
og temperaturen falder til -30° C.
Heldigvis kender Stanzin
en hule i nærheden.
Er dine handsker tørre?
- Har du det godt?
- Ja.
Tag sokkerne på.
Tag den her på,
ellers bliver du kold.
Børnene trænger til søvn.
Den farligste del af Chadar,
venter dem stadig.
Det er ikke bare hårdt slid.
Men Dolkars leg kan ikke vare ved.
Da hun er mindst,
mærker hun kulden først.
Hun begynder at sakke bagud.
En lille pige
på en smeltende flod af is-
- blandt verdens største bjerge.
Nu er det tid til sidste etape.
Falder du i vandet, har du
kun otte minutter igen at leve.
Gå ikke foran.
Du kan falde i vandet.
Ja...
Den smeltende is
har kun efterladt en lille afsats.
Vent her.
Lad mig tjekke den først.
Den er tynd. Stanzin er bange for,
at den ikke kan tåle vægten.
Mens han går fremad,
begynder isen at knage.
Det er meget skræmmende.
Isen er svækket af Stanzins vægt,
og børnene må trodse den alene.
- Dolkar!
- Ja.
Kom langsomt,
og gå på knæene.
Hold dig væk fra kanten...
Kom langsomt.
Den er tynd,
den kan briste.
Dolkar klarede det.
Nu er det Chosings tur.
Den er meget tynd her,
vær forsigtig.
Takket være farens viden
har børnene overlevet Chadar.
Seks dage ude på floden af is.
Byen Leh i Himalaya...
Rejsen er slut for børnene.
De skynder sig til skolen.
De har lige tid til at sige farvel.
I skal være flittige.
Far... Pas på dig selv.
Jeg ringer til jer-
- og sender penge.
Arbejd nu hårdt.
Stanzin må nu gennemføre
rejsen hjem på egen hånd.
Smeltende is i floden
gør det ikke bare sværere at rejse.
Når frosne floder brydes,
flyder tonsvis af is.
En potentiel katastrofe,
selv i hjertet af en moderne by.
I Ottawa, Canadas hovedstad, bliver
Rideau-floden en fjende om foråret.
Det kritiske punkt er en bro
over et frossent vandfald.
Det er en flaskehals, hvor Rideau
løber ind i Ottawa-floden.
Det er sent i februar,
og isen smelter også her.
Isblokke kan danne en dæmning,
som kan føre til oversvømmelse.
En trussel fra naturen, som kræver
en dristig løsning af mennesket.
Her er isdæmning-knuserne.
De skal ikke bare forudse, hvad
naturen gør, men vinde over den.
Der er flere tusinde ton
metertyk is bag broen.
De må bryde den op,
så floden kan fortsætte sit løb.
Første fase:
De skærer isen op i lange baner.
De er for store til at flyde
under broen, så i anden fase-
- bruger de
mere overbevisende kræfter.
Flere hundrede kilo dynamit.
Op!
Mindre stykker flyder nu let
under broen og ned i vandfaldet.
Ottawas centrum er trygt
i endnu et år.
Verdens største floder
er meget farlige for os.
De ødelægger,
når de går over deres bredder.
Det sker tit uden forvarsel,
og vi må bare flygte.
I Bangladesh må folk måske flygte
i millionvis-
- når Ganges og bifloderne
går over deres bredder.
Floden er så stærk,
at den ofte ændrer løb-
- og knuser landet på sin vej.
Før lå Mohamed Jaleels landsby
100 meter fra bredden.
I dag er huset ved
at blive skyllet væk.
Han og naboerne har kun få minutter
til at flygte fra hjemmet.
De andre ser hjælpeløst til,
mens floden udsletter deres jord.
Sydamerikas oversvømmelser er så
store, at de forberedes hele året.
I Amazonas-bassinet gør en mor
sig klar til det stigende vand.
Jarnia bor ved Rio Negro
i Brasilien.
Det er november, tørketid.
Oversvømmelsernes tid.
Fiskene er så lette at fange,
at hun endda kan made delfinerne.
Kom!
Kom her!
Om seks måneder,
når vandet stiger-
- forsvinder delfinerne og fiskene
til den oversvømmede skov-
- for at formere sig.
Når fiskene er væk, er det et
mareridt at ernære en stor familie.
Man lægger planer for at overleve.
Jarnia har fire trin i sin plan.
Først samler de skildpaddeæg
seks måneder, før vandet stiger.
Der er et spor her...
Jeg har fundet to reder.
Flodskildpadder lægger
tusinder af æg i sandet-
- og efterlader dem der,
til de klækkes.
Skildpadder er en sikker
proteinkilde, når vandet stiger.
Så disse æg er værdifulde.
Tilbage i landsbyen
er det tid til andet trin.
Æggene begraves igen
i udklækningsanstalten.
I vildmarken var mange æg
blevet spist af dyr-
- men her vil de være i sikkerhed.
I marts, 4 måneder senere,
er 3.000 æg klækket.
Tredje trin:
De sættes fri.
Vi bliver meget knyttet til dem.
Vi bliver meget glade,
når de kommer ud.
Når en dør,
bliver vi triste.
Nu skal babyerne slippes fri.
Bliver der nok til at ernære
landsbyen under oversvømmelsen?
Det er juni,
og regntiden er på sit højeste.
Floden stiger syv meter.
Jarnias landsby er forvandlet.
Skoven er oversvømmet, og nærmeste
landjord er seks timers roning væk.
Jarnias familie er midt i planetens
største årlige oversvømmelse.
Det er tid til det sidste trin.
Jarnia og søsteren, Dora,
skal jage skildpadder.
Jarnias mand, Francisco, laver
spyd til at jage skildpadder med.
Så ror søstrene ud efter mad.
Vil deres store anstrengelser
give mad på bordet?
I begyndelsen
ser det ikke lovende ud.
De tager ikke lokkemaden.
Nej, de tager den ikke. Det er
hårdt at jage skildpadder i dag.
Så får Jarnia øje på en.
Vi fik en!
Vi kommer til at spise godt i dag.
Forberedelserne gav udbytte.
Hun vil have mad nok til alle.
Jarnias fremsyn har fået familien
igennem endnu en oversvømmelse.
Nogle floddyr er en direkte trussel
for mennesker.
Floden Zambezi i Afrika-
- bruges af elefanter,
krokodiller og flodheste-
- nogle af kontinentets
farligste dyr.
Josphat har fundet en sikker,
men nervepirrende, fiskeplads-
- hvor de kan fange frokost
uden selv at blive middagen.
Vi går til floden
fra vores landsby.
Vi må gå ti kilometer.
Strømmen er stærk,
så der bor ingen krokodiller.
Krokodiller og flodheste er bange
for det hurtige vand.
Der er måske ingen krokodiller der,
men der er en hage ved stedet.
Vi fisker aldrig alene.
Vi er altid sammen.
Når vi fisker, skilles vi ikke ad,
selv hvis vi får et problem.
Fiskepladsen er ikke sikker på
grund af deres risikable position.
Helt på toppen af Victoriafaldene.
Vi er ikke bange.
Vores bedstefædre lærte os,
hvordan vi skal gøre.
Josphats mod og evner gør, at han
kan fiske, hvor dyr ikke tør være.
Folk kan overvinde oversvømmelser
og fiske på kæmpe vandfald.
Men i en af flodens faser er det
praktisk talt umuligt at overleve.
Når en flod tørrer ud
og forsvinder, går alt liv tabt.
Lemagas fra Samburu-folket
er kamelhyrde i Kenya.
Det har ikke regnet her
i 18 måneder.
Der er kraftig tørke,
og floden Milgis er forsvundet.
Lemagas må gå langt ind i ørkenen
for at finde mad til kamelerne.
Nu er de langt hjemmefra
og er løbet tør for drikkevand.
Vand er den mest værdifulde ting
for Samburu-folket.
I tørketiden-
- beder vi Naturguden om
at give os vand.
End ikke kamelerne kan overleve
så længe uden at drikke.
Lemagas ved, at der er vand
gemt under flodlejet.
Men hvordan kan han finde det?
Samburu-folket har lært
at stole på en anden nomade.
Et væsen,
der normalt rejser om natten.
Lemagas og kamelerne hviler sig-
- men i nærheden snuser enorme dyr
sig frem til flodlejets vandårer.
En elefants snabel, dens næse-
- kan lugte meget mere
end menneskenæsen.
Det betyder, at den kan mærke,
hvor vandet er nærmest overfladen.
Elefanter drikker 100 I dagligt-
- og kan suge otte liter vand op
ad gangen.
Efter at have drukket
går elefanterne før daggry.
Tidligt næste morgen
følger Lemagas elefanternes spor.
Elefanten hjælper os.
Når den finder vand,
efterlader den afføring.
Vi følger afføringen-
- og finder vand.
De gik her...
Der er vand her.
Elefanterne klarede fint-
- at føre os til vandet.
Selv et tørt flodleje har vand
nogle steder.
De synger deres taknemmelighed
til guderne, og til elefanterne.
Nogle dage senere kommer han hjem
til landsbyen, og den dybe brønd.
Han glemmer ikke hjælpen,
han fik i vildmarken.
Først henter han værdifuldt vand.
Ikke bare til flokken og familien,
men også til hans vilde venner.
Vi lader vand stå ude-
- til dyr, der går forbi.
For Samburu-folket tror på
at give liv til alle levende ting.
Han glemmer ikke
de natlige vandfindere.
Alene havde Lemagas og kamelerne
ikke overlevet langt hjemmefra.
Over 4.000 km væk, i Mali-
- får en tør biflod til Niger
en mand til at tage et svært valg.
Han hedder Ouseman
og er bygmester i Djenne-
- en ældgammel by,
kun lavet af flodmudder.
Hans job er at passe moskeen-
- verdens
største og ældste mudderbygning.
Den er hjertet af Ousemans kultur.
Islam er meget vigtig for os-
- og moskeen er noget helt særligt.
Ousemans problem er det her:
Moskeen må have et nyt lag mudder
hvert år for at beskyttes mod regn.
I flodlejet blandes mudderet
med risskaller.
Og så lader de det gære.
Men i år har blandingen
ikke fået den rigtige konsistens.
Og nu er regnen her næsten.
Der er sandstorme, det første
tegn på, at regntiden begynder.
Den hellige bygning trænger
til en ny stormsikker skal.
To dage senere går Ouseman
og Ibrahim tilbage til floden.
Skal vi lægge et nyt lag
på moskeen?
Det ser ud,
som om mudderet er parat i dag.
En stor beslutning.
Rygtet spreder sig hurtigt.
Alle kommer for at hjælpe.
Alle i Djenne har ventet hele året
på den her særlige dag.
De indbyggede palmestokke
giver arbejderne fodfæste.
Hele byen tager fat
for at beskytte moskeen et år til.
Der er en grund til
at alle deltager:
For at en bøn skal blive hørt.
Der har været
en muddermoske i Djenne i 700 år.
Byens hellige hjerte,
dannet af flodmudder.
Vores forhold til floder
er aldrig enkelt.
Flodernes vand kan give os
så meget.
Men det kan også tage alt fra os.
Vi vil altid være i deres vilde
og uforudsigelige nåde.
Men en kultur har fundet en måde
at mestre de vilde floder på.
Nordøst i Indien fører en gigantisk
klippe til en skjult verden.
Meghalaya.
Næsten to km høj
og bearbejdet af monsunen-
- er det her måske
verdens vådeste sted.
En gang faldt der 25 meter regn her
i løbet af et år.
Det er en verdensrekord.
At bo her skaber
et særligt problem-
- og problemet er ikke bare
at holde sig tør.
Næsten al regnen kommer
under sommermonsunen.
Floder ændrer sig
fra rolige bække til vilde strømme.
De bliver vilde og uforudsigelige,
og næsten umulige at krydse.
Harley og niecen, Juliana,
udvikler en snild løsning.
Se her, se her.
Jeg skal lære dig,
hvordan man gør det.
For 30 år siden plantede Harley
en kvælerfigen på bredden-
- og i dag lærer han Juliana,
hvordan den plejes.
Rødderne forhindrer bredden i
at blive skyllet væk.
Du må være forsigtig
med disse rødder.
Sørg for at ingen ødelægger dem
eller skærer dem af.
Han lærer Juliana at lægge rødder
over det, der nu er en bæk.
Når de når den anden side,
vil de sætte sig fast der.
Det er basis for en konstruktion,
der kan tåle al oversvømmelse.
En levende bro.
Det vældige projekt kan ikke
fuldføres i et liv.
Derfor giver Harley sin viden
videre til Juliana.
Se på det her. Jeg vil vise dig,
hvordan man gør det.
Er det den rigtige måde?
Hvert år må Juliana pleje rødderne
og gøre dem stærkere.
Hvis hun fuldfører broen, bliver
den en del af stisystemet her.
Der er et netværk af levende broer,
som knytter dalene sammen.
Nogle er flere århundreder gamle.
Der er til og med dobbeltdækkere.
Den her levende bro
vil vokse i 500 år.
Dine børn vil bruge den
og dine børnebørn.
Med Juliana til at passe den,
ser den nye bros fremtid fin ud.
Bærekraftig, levende arkitektur-
- som vil leve og vokse
i flere generationer.
Et sjældent eksempel i verden-
- hvor mennesker har fundet
en vellykket og naturlig løsning.
En måde at samarbejde
med naturen på-
- for at overvinde de problemer,
en vild flod skaber.
For vores flodfilmhold-
- var Mekongfloden under
monsunregnen en stor udfordring.
Hvordan fanger man dette skue-
- uden at ofre kamera, filmhold
eller fiskeren Sam Niang?
Khone-vandfaldet er
verdens mest vandrige vandfald.
Hvor floden bliver smallere,
samles fiskene-
- i en farlig,
men indbringende mulighed.
FØRSTE DAG
Vi skal filme lokalbefolkningens
anstrengelser for at fange fisk.
Sam Niang er heldig.
Han har sin egen ø at fiske fra.
Han sætter livet på spil for
at nå over til det bedste sted.
Når regnen kommer i juni,
er jeg glad.
I regntiden
kan man ikke krydse floden.
Kun jeg kan gøre det på min line.
Det er et vigtigt fiskeområde-
- og når fiskene kommer,
kan kun jeg fange dem.
For at kunne filme balanceakten-
- har filmholdet
et apparat på et kabel-
- som styrer kameraet elektronisk.
Det kaldes en "kabel-dolly".
Det lader os få
spændende optagelser.
Vi kan følge den, som går på linen.
Kameraet følger ham og
zoomer ud til det frådende vand.
Det er ikke let at sætte det op
over det rasende vand.
Det kræver en specialist.
Vi forsøger
få kablet over til dollyen.
Han går over linen,
som han plejer.
Tim arbejder med kabler. De andre
filmer vandet fra alle retninger.
De filmer endda i vandet.
Det tager bare et par minutter.
Mick O'Shea har rejst på
Mekongfloden i hele dens længde.
Han er den rette til
et fiskeøjeperspektiv.
Men han overmandes
af den rasende flod.
Kajakken tvinges ned ad floden af
den stærke strøm.
Han genvinder kontrollen
efter nogle nervøse minutter.
Han er i sikkerhed, men er rystet.
TREDJE DAG
Med nyvunden respekt for flodens
kræfter, bliver holdet på land.
Med en lang kranarm
følger de Sam Niang-
- da han går ud på klipperne
for at kaste nettet.
Over og ned. Og igennem.
Nu er alt klar til dollyen.
Vil du have den?
Mørke skyer trækker sammen.
Da den er på plads,
åbner himlen sig. Det er uheldigt.
De holder op med
at filme af sikkerhedsårsager.
Når det regner og blæser voldsomt-
- er jeg bange for at gå på linen.
Jeg er bange for at falde i vandet.
Hvis man gør det, dør man.
Der kommer nogle få dråber regn,
som forhindrer os i at lege.
Vores generator står under vand.
Vi prøver at downloade klip,
så vi kan filme i morgen.
Men regnen kan ødelægge
computeren og kameraet.
Elektronik
kan sagtens klare lidt regn.
Som de frygtede, er vandet trængt
ind i det elektroniske udstyr.
Hvad er der galt?
Vi har ingen motor. Den skulle
køre frem og tilbage på kablet.
Vi må trække den
med en modvægt i stedet.
Sådan gjorde vi før i tiden.
- Den gamle teknik holder stadig.
- Nemlig.
SJETTE DAG
- Jeg sætter kameraet op.
- Javel.
De har fået kabel-dollyen
til at fungere, så nu kan de filme.
Lys, kamera, sikkerhedsfolk
og Sam Niang må samarbejde.
Kør!
Det vender forkert.
Godt, Tim.
Nej... Næsten.
Træk det tilbage.
Kør.
Nej. Stadig forkert.
Sam Niang ser da glad ud.
Jeg har hjertet oppe i halsen,
hver gang han går over.
Du ser så glad ud,
og jeg er bange.
Solen bryder gennem skyerne,
og endelig fungerer det hele.
Ja! Vi har det!
Det var skønt.
Mange tak skal du have.
Ja! Sikke en lettelse.
Mod alle odds sejrede filmholdet.